- Er miss Woodhouse hjemme? - Ja, hun er i dagligstuen.
Bravo! De spillede så smukt, at jeg tænkte, det måtte være miss Fairfax.
Mit spil er ikke mere lig hendes end en lampe er lig solen.
Sludder. De spiller præcis lige så godt som hende. Eller næsten.
- Jeg synes godt om Deres spillevis. - Tak.
De har følelse og stil. Det synes mr. Churchill også.
Jaså? Har han hørt mig spille?
Han og mr. Knightley drøftede det i går.
Mr. Knightley holdt på miss Fairfax, men ikke mr. Churchill.
Efter hans mening var følelser meget vigtigere end teknik.
Det sagde han.
Tak for oplysningen, Harriet. Men er du ikke tidligt oppe i dag?
Det blev jo sent i aftes.
Jeg skulle handle hos Ford's. Jeg ville gerne høre Deres mening om festen.
- Var den ikke fantastisk? - Det er godt, du synes det.
- Hvordan så Cox-frøkenerne ud? - Som sædvanligt. Ganske vulgære.
De fortalte mig noget. Men det er ikke så vigtigt.
Men det synes du åbenbart. Hvad var det?
De sagde, at... mr. Martin spiste middag hos dem i søndags.
De talte meget om ham, især Anne Cox.
Mrs. Goddard tror, at begge pigerne vil giftes med ham.
Det tror jeg gerne. De er uden tvivl de mest vulgære piger i Highbury.
- Ja, de er vel det. - Kom. Så går vi hen til Ford's.
Ja, miss Woodhouse. Jeg kan godt lide at handle dagen efter en fest.
Det er jo altid muligt, at man træffer en masse mennesker.
Ja, Harriet.
Jeg kan godt lide farven. Virkelig meget.
Jeg foretrækker nok den faktisk. Er det ikke en smuk blå farve?
- Jo, men du ville have et gult bånd. - Så skal jeg måske tage det andet?
Må jeg se det andet igen, mrs. Ford? Det må De undskylde.
Nu hvor jeg ser det igen, er det lige smalt nok.
Hvad synes De, miss Woodhouse? Er det ikke lidt...
Du kære.
Der. Jeg sagde jo, at miss Woodhouse altid er hos Ford's på denne tid.
- Godmorgen. - Han ville absolut gå herind.
- Jeg er her sammen med Harriet. - Vi er på vej hjem til miss Bates.
- Familien Cole skal se klaveret. - Vi har jo allerede set det.
- De bliver særdeles triste. - Sludder. Jeg er bare i vejen.
Gå i forvejen og fremfør min undskyldning.
Selvom miss Woodhouse ser ud, som om hun ikke vil vide af mig.
Min stedmor sender mig væk, når hun handler. Jeg gør hende nervøs.
Miss Woodhouse ser ud, som om hun har det ligesådan. Hvad skal jeg gøre?
Hvis De har lovet miss Bates at komme, er det vel indlysende.
Udmærket. Så går jeg. Jeg har lovet, at vi ikke kom for sent.
Hils og sig, at jeg kommer snart.
De er meget hjerteløs, mr. Churchill. Nu bliver miss Fairfax skuffet.
Næppe. Mr. Knightley er der.
Han skal nok lovprise og opmuntre hende.
Og hvis stemmen driller igen i dag, hvad skal jeg så sige?
Jeg er elendig til at lyve.
Det tror jeg ikke på. De lyver sikkert lige så godt som andre, hvis De skal.
- Nu har Harriet omsider bestemt sig. - Så går jeg nu.
Måske kan vi forny vores partnerskab på dansegulvet. Det håber jeg da.
Tak, mr. Churchill. Farvel.
- Skal det sendes til mrs. Goddard? - Ja tak.
Nej. Jo, til mrs. Goddard.
Vent lidt. Min kyse er på Hartfield. Send det derhen.
Men mrs. Goddard vil sikkert gerne se det, før jeg syr på det.
Send det til mrs. Goddard. Måske.
Jeg kan jo altid tage det med til Hartfield senere.
- Hvad synes De, miss Woodhouse? - At du ikke skal tænke mere på det.
- Vi tager det med os, mrs. Ford. - Det er naturligvis det bedste. Tak.
- Et bal? Her? - Hvorfor ikke? En udmærket idé.
- Men vi har ikke plads. - Vi inviterer bare et lille selskab.
- Noget i stil med det hos mrs. Cole. - Men så meget plads har vi ikke.
- Vi kan ikke invitere så mange. - Så nøjes vi med fire, fem par.
- Fem par kan her vel være, Frank? - Vi kan ikke kun invitere fem par.
Ikke til at danse. Det er for få.
Fem par går kun an, hvis dansen er improviseret.
Kan vi ikke holde en anden slags fest?
Vi har måske været for forsigtige.
Vi kan få plads til ti par her, hvis vi møblerer lidt om.
Du har sikkert ret. Ti par er noget helt andet.
Lad os se, hvem vi skal invitere. Skriver du ned?
- Vi begynder med damerne. - Miss Woodhouse og Jane Fairfax.
Og vi burde invitere lille miss Smith.
- Så har vi de to Gilbert-frøkener. - Du har ikke nævnt mr. og mrs. Cole.
- Glem ikke mr. Elton og hans brud. - De er nok stadig i Bristol.
De to andre damer, Cox-frøkenerne.
- Så må vi invitere mr. og mrs. Cox. - Absolut. Alt andet er uhøfligt.
Og hvis vi inviterer Coles, må vi også invitere Freemans.
Hendes bror og hans familie er på besøg. Det bliver mange unge!
Nej, det er umuligt. Jeg beklager, men det går ikke.
Så lad mig fremlægge en anden plan.
Crown Inn? Nej, nej. Jeg har aldrig været derinde -
- men kroer er altid fugtige og usunde. Emma bliver forkølet.
- Vrøvl, far. Det er en glimrende idé. - Det glæder mig, De synes det.
- Er Deres stedmor gået med til det? - Ja. Hun er betaget af idéen.
Der er mindre risiko for at blive forkølet på Crown end på Randalls.
- Hvorledes? - Crown er større.
Vi behøver ikke åbne noget vindue hele aftenen.
Åbne et vindue? Ingen på Randalls ville gøre noget så uforsigtigt?
At danse med åbne vinduer? Det ville Deres forældre aldrig gøre.
Et tankeløst ungt menneske kan åbne et vindue bag et gardin ubemærket.
- Det har jeg kendskab til. - Har De det? Bevar mig vel!
Jeg lever så langt fra verden, at jeg ofte måber over, hvad jeg hører.
Det forandrer jo sagen.
Hvis ballet holdes på Crown, bliver det yderst bekvemt for hestene.
De er så tæt på deres stald.
Det er sandt. Det er en stor fordel.
Og det bliver ikke så langt for James at køre.
Men spørgsmålet er, om lokalet er luftet ud.
Kan man stole på værtinden?
Jeg kan berolige dem. Min stedmor holder selv festen.
- Der kan du se, far. - Udmærket.
Så må det vel være sådan.
Tak for Deres hjælp. Så er min første opgave klaret.
Nu skal jeg bare fremlægge forslaget for miss Bates.
Hun stiller sig vel ikke på bagbenene.
Nej, men hun er længe om at indvillige.
Tager De en kurv æbler med til miss Bates?
- Det sparer Emma for en rejse. - Det gør jeg gerne.
- De skal ikke løbe ærinder for mig. - De stoler vist ikke på mig.
Jeg går med, og så bærer De kurven. Hvis De da ikke har noget imod det?
- Det ville være en ære. - Jeg henter min hat.
- Hvor skal du hen? - Hen til miss Bates med æblerne.
Jeg bliver ikke væk længe.
- Jamen jeg troede...? - Undskyld mig et øjeblik.
Miss Woodhouse, jeg kan ikke takke Dem nok.
Sikke nogle fine æbler!
Jane spiser så lidt morgenmad, at De ville blive bange, hvis De så det.
Min mor må ikke se det, så jeg taler i øst og i vest.
Op ad formiddagen bliver hun sulten, og hun elsker ovnbagte æbler.
Det er også meget sundt. Jeg har spurgt dr. Perry.
Miss Bates...
Og indbagte æbler... Pattys indbagte æbler er glimrende.
Hun har mange fejl, men hun laver dejlige indbagte æbler.
Miss Bates, vi burde virkelig lytte.
Bravo! Udsøgt spillet.
Mr. Dixon er en god bedømmer af instrumenter. Et ypperligt valg.
Det var bare et gæt fra min side.
Vi talte jo forleden om, hvor meget han beundrede hendes spil.
Ja, men det var ikke min mening at kritisere nogens hensigter.
Naturligvis ikke. Det ville ingen mistænke Dem for.
Og de her kom vel med klaveret. En samling irske melodier.
Han må have hørt Dem spille dem i Weymouth.
Spillede De ikke nogle af disse irske sange i Weymouth?
Jo.
De er for ligefrem. De gør hende ilde til mode.
Det er hendes dårlige samvittigheds skyld.
- Jeg fortryder, jeg har sagt noget. - Jeg er glad for, at De gjorde.
Det kan forklare hendes underlige væsen. Lad hende skamme sig.
Vil du gerne høre et stykke til, mor? Det vil vi alle sammen gerne, ikke?
- Så sandelig. - Hun spiller så fint og følsomt.
Hvad med "Robin O'Dare"? Det var en favorit i Weymouth.
Ja, spil "Robin O'Dare".
Jane, lille ven?
Mr. Churchill, miss Fairfax er i sine gode ret til at sige nej.
Vi mødes alle snart på Crown takket være mr. og mrs. Westons gæstfrihed.
Ja, så generøst. Crown er en glimrende idé. Ikke sandt, Jane?
Må jeg forny det partnerskab, som begyndte så lovende i aftes?
Det kan vi drøfte ved anledningen.
Farven bliver vel ikke for stærk... med det gule bånd?
- Nej, slet ikke. - Måske skulle jeg skifte bånd.
Måske skulle jeg slet ikke bære gule bånd. Hvad synes De?
- At du skal bære den, som den er. - Det synes jeg også.
Stærke farver fremhæver din hud. Andre er ikke lige så heldige.
Sådan.
Miss Bates siger, at mrs. Elton har en meget fin hud.
- Ser man det? - Hun skulle være meget elegant.
Det må vi selv afgøre, når mr. og mrs. Elton vender tilbage til Highbury.
Hun er sikkert smuk, miss Woodhouse. Meget smuk.
Man forstår, at mr. Elton blev forelsket i hende... og hun i ham.
Alle mænd gifter sig ikke med den kvinde, der elsker dem mest.
Måske ville hun bare have et godt hjem.
Ja, måske. Man kunne ikke ønske sig et finere hjem.
- Jeg ønsker dem alt det bedste. - Harriet...
Det gør ikke spor. Jeg har ikke noget imod at træffe ham igen.
De behøver ikke være bekymret for mig.
Jeg sætter mig i kirken og beundrer ham uden at...
... føle mig alt for ulykkelig, nu hvor han er lykkelig gift.
- Ja? - Undskyld, men mr. Churchill er her.
Han venter i salonen. Han ville tale med Dem i enrum.
Miss Woodhouse, jeg er her i et trist ærinde. Jeg går lige til sagen.
Jeg har modtaget dårlige nyheder fra Yorkshire. Min faster er syg.
Jeg ved ikke hvor syg, men hun har sendt bud efter mig.
De forlader os altså? Det var trist at høre, mr. Churchill.
- Hvornår rejser De? - Her til formiddag.
Min far kommer om lidt og henter mig.
De må synes, at min pludselige afrejse er både uhøflig og underlig.
- Jeg drager Dem ikke i tvivl. - Beslutningen var ikke min.
I disse sager har jeg intet at sige. Jeg må adlyde uanset hvad.
Naturligvis. Jeg forstår.
Tak, miss Woodhouse.
Af alle rædsomme ting så er afsked det værste.
Men De kommer vel tilbage. De besøger vel Randalls igen?
Det ved jeg ikke, men jeg skal gøre alt, hvad der står i min magt.
Så må vi aflyse vores stakkels bal.
Ballet... Hvorfor greb vi ikke bare glæden med det samme?
Tænk, hvor ofte glæder ødelægges af forberedelser.
Ja, tænk hvor ofte.
Men hvis jeg kommer tilbage, holder vi bal alligevel. Far regner med det.
- Så gem den dans til mig. - Det skal jeg nok.
Sikke nogle skønne uger. Hver dag mere vidunderlig end den foregående.
For hver dag er det blevet sværere at trives et andet sted.
Folk i Highbury kan prise sig lykkelige.
De øser lovord over os nu, men var De ikke lidt skeptisk i starten?
De lægger for meget i mit væsen.
De rejser altså allerede her til formiddag?
Ja, far henter mig her. Han kommer nok når som helst.
Så når De ikke at træffe miss Bates og hendes niece. Sikke en skam.
Miss Bates havde sikkert kunnet overtale Dem til at blive.
Det kræver ingen overtalelse.
Men jeg gjorde et kort besøg, før jeg kom her.
Jeg ville blive ganske kort, men miss Bates var ude.
Hun er en dame, man må grine ad, men som man ikke vil forulempe.
- Men miss Fairfax var vel hjemme? - Ja, hun var hjemme.
Miss Woodhouse, De har alle sammen været utrolig venlige imod mig -
- at jeg skylder alle, og er i særdeleshed Dem -
- at være fuldstændig oprigtig og ærlig.
Jeg er sikker på, at De med Deres fantastiske iagttagelsesevne -
- må være klar over... mine sande... følelser.
Frank! Vognen venter her udenfor!
Hvis De vil have mig undskyldt.
- Jeg kommer nu, far. - Bliv inden døre, mr. Woodhouse.
Det er råkoldt.
Jeg kommer til at høre om Dem alle. Det er min eneste trøst.
Jeg har bedt min stedmor berette om alt, hvad der sker.
Det er herligt med en kvindelig brevskriver.
Med hende ved jeg alt om Highbury.
Farvel. Det er mit inderligste ønske, at vi snart mødes igen.
- Farvel. - Farvel, mr. Churchill.
Jeg kommer, far!
Farvel, mr. Woodhouse.
Og over den bar hun en pelskåbe, som klædte hendes skønhed.
Og mrs. Goddard har hørt, at hun spiller fint klaver.
Harriet! Din skuffelse over mr. Eltons giftermål -
- er den værste bebrejdelse mod mig.
Du minder mig konstant om min fejltagelse, og det er sårende.
Jeg har ikke sagt, at du skal tænke mindre på mr. Elton for min skyld.
Det er for din egen skyld. Mine følelser er mindre vigtige.
Men prøv at lære at udøve lidt mere selvbeherskelse.
Ja, miss Woodhouse.
Vi er alle følelsesvæsner. Vi oplever alle skuffelser.
Det er måden, vi udlever dem på, som danner vores karakter.
Hvis du bliver ved, begynder jeg at tvivle på, at du er min ven.
Åh, miss Woodhouse! De er den bedste ven, jeg har haft!
Hvor har jeg været grufuld. Det har jeg virkelig.
Behersk dig.
Det var bedre.
Bind hatten. Så går vi på besøg hos mr. og mrs. Elton i præstegården.
Ingen protester. Det bliver langt mindre smertefuldt, end du tro.
- Skal jeg virkelig? - Ja.
Du må låne min kniplingekrave, hvis du vil.
Må jeg virkelig? Tak.
Åh, miss Woodhouse!
- Sådan. Den klæder dig virkelig. - Tak, miss Woodhouse.
Og husk nu. Du er ikke mindre værd end nogen.
Ja, miss Woodhouse.
De bor i det store hus i den ene ende af byen, ikke, miss Woodhouse?
- Hartfield ligger i byens udkant. - Mr. Elton udpegede det på vejen.
Det ligner Maple Grove, min svoger Sucklings ejendom ved Bristol.
- Kender De den del af verden? - Nej, desværre.
Især parken minder om Maple Grove. Der er lige så mange laurbærbuske -
- og de er anbragt på samme måde.
Og jeg så et glimt af et stort, smukt træ med en bænk.
Sådan et har min svoger også. Men det er større. Det anses for at være fint.
Tag et stykke mørdejskage. Min kogekone er ikke meget bevendt.
- Men hun bager en god mørdejskage. - Nej tak.
- Men måske vil miss Smith? - Værsgo.
Da min svoger og søster kommer til foråret, må De tage med på udflugt.
De har deres egen vogn, så med vores vogn kan vi færdes bekvemt.
- Tager De på mange udflugter? - Ikke mange.
Vi er ikke særlig ekstravagante, mrs. Elton.
- De holder af musik, har jeg hørt. - Hvem har sagt det?
Jeg sagde til min caro sposo, at jeg klarer mig uden Maple Groves luksus -
- men jeg kan ikke leve uden musikalsk selskab.
Uden musik ville livet være tomt for mig.
Jeg håber, vi kan holde mange søde koncerter sammen.
Vi to danner en musikklub og holder selskaber en gang om ugen.
Er det ikke en strålende idé?
De må været blevet fejlinformeret. Det er miss Fairfax, som kan spille.
Ja, hun er aldeles fortryllende. Jeg er meget begejstret for hende.
En interessant person, så fornem.
Og sikke et talent. Jeg ved nok om musik til at udtale mig.
Jeg er vel fjollet, men jeg taler kun om Jane Fairfax.
Og hendes situation er ganske ulykkelig, ikke sandt?
Vi to må gøre noget for hende.
Vi må føre hende frem. Et talent som hendes må ikke forblive ukendt.
De kender vel digterens smukke ordv
Mange en blomst er født til at blomstre uset og øde sin duft til ørkenen.
Det må ikke være tilfældet med Jane Fairfax.
Det er der vist kun lille risiko for. Hendes talent er velkendt.
Hvis vi foregår med et godt eksempel, følger andre efter.
Hun mangler opmuntring. Men det får mig til at holde mere af hende.
Det er et fordelagtigt træk. Jeg billiger forsagthed hos kvinder.
Men det er ikke udbredt nu om stunder.
Jane Fairfax er bedårende. Jeg vil invitere hende tit.
Jeg vil sørge for, at hun finder ansættelse.
Jeg skal nok høre om noget passende snart.
- Hos en fin familie, selvfølgelig. - Naturligvis.
Og apropos... Mrs. Weston virker godhjertet og moderlig.
Hun har været Deres guvernante. Tænk, at hun er så kultiveret.
Mrs. Weston er en gammel og værdsat ven af min familie.
Gæt, hvem der var der, da vi var på visit. Selveste Knightley.
- Hvem? - Knightley... fra Donwell Abbey.
Jeg var nysgerrig efter, hvad min caro sposo havde fortalt.
Jeg syntes om ham.
Jeg ved ikke med Dem, men han er fortryllende.
Han havde et åbent, venligt og forfinet væsen.
Knightley gjorde et meget godt indtryk på mig.
Det er min herre og mand, som vender tilbage fra sine besøg.
- Jeg er i salonen, kæreste! - Jeg blev opholdt af mr, Cole.
- Er det ikke en fin overraskelse? - Jo, kæreste.
Det utålelige menneske! Knightley! Jeg troede knap mine ører.
- Det er mit navn. - Jeg fik at vide, De er en gentleman.
De kan næppe gengælde komplimenten og kalde hende en dame.
Den vulgære opkomling med hendes "herre og mand" og "caro sposo".
Hun er prætentiøs og smagløs!
Og så foreslår hun, at vi danner en musikklub, som var vi hjerteveninder.
- Gør du det? - Nej tak. Jeg er ikke så medgørlig.
- Jane Fairfax er hendes udvalgte ven. - Det var da en skam.
"Jeg vil invitere hende tit." Hun skal være yderst velkommen.
- Det er delvis din skyld. - Min? Hvad mener De?
Havde du været venligere, var hun ikke faldet i mrs. Eltons kløer.
Det overrasker mig at høre.
De nærer jo så høje tanker om miss Fairfax.
Tror De ikke, hun kan tage vare på sig selv?
Jeg synes godt om hende.
Omfanget af Deres beundring vil måske en skønne dag overraske Dem.
- Det er altså det, du tror? - Det var min spøg.
Du er ikke den eneste.
- Det var ikke mit alvor. - Men det kommer aldrig til at ske.
For det første vil hun ikke have mig -
- og for det andet er jeg sikker på, at jeg ikke frier til hende.
De er sandelig ikke forfængelig, mr. Knightley.
Du havde altså afgjort, at jeg skulle giftes med Jane Fairfax?
Nej. De har kritiseret mig så meget for at være en Kirsten Giftekniv -
- at jeg aldrig ville gøre det.
Jeg nærer ikke det mindste ønske om, at De skal gifte Dem med Jane Fairfax.
For så ville De ikke komme og snakke så hyggeligt med os -
- som De altid har gjort.
Omfanget af min beundring for hende vil aldrig overraske mig.
Jeg har aldrig tænkt på hende sådan. Hun er charmerende.
- Men hun har én fejl. - Jane Fairfax? Undskyld mig...
Hun har følelser. Hendes følsomhed er stærk.
Men hun er reserveret... og mere, end hun var før.
Og frem for alt... Jeg foretrækker et åbent sindelag.
- Må jeg tale med dig, far? - Javist, mit kære barn.
Men luk døren. Det trækker så frygteligt.
Den er lukket.
Vi må invitere mr. og mrs. Elton til middag. De har været her i en måned.
- Mrs. Elton? Du godeste. - Jeg forstår, hvordan du har det.
Jeg har intet imod den unge dame. Hun virker sød og venlig.
Det er stemmen, som er lidt forhastet. Det er jeg særlig følsom overfor.
Kære miss Taylor var altid så mild i stemmen. Men inviter hende endelig.
Det handler ikke blot om, hvad jeg vil.
Og fremfør mine undskyldninger for, at jeg ikke aflagt visit.
Hun ved, at du ikke gør visitter.
Man bør nu hilse på en ung brud.
En brud fører altid an ved selskaber, uanset hvem de andre er.
Hvis det ikke er en opmuntring til at gifte sig, ved jeg ikke, hvad det er.
Du er jo ingen ven af ægteskaber.
Du misforstår mig. Det handler bare om høflighed.
Det har intet med ægteskab at gøre.
Så forklar hende årsagen til min forsømmelse.
Udmærket, far.
Det bliver bare et lille selskab. Mr. Weston rejser til London -
- og jeg inviterer ikke Harriet. Hun forstår sikkert hvorfor.
Hvis mrs. Elton havde boet et andet sted, havde jeg forsøgt at gå derhen.
Det viser, hvor sørgelig syg jeg er.
Men jeg bryder mig ikke om den del af præstegårdsvejen. Vognen vipper.
- Du må altså tale lidt med mig. - Jeg har flere ærinder.
Din moster savner dig ikke.
Har du modtaget invitationen fra Hartfield?
Sikke en lettelse! Så siger jeg ja tak.
Jeg sagde til mr. Ev "Jeg svarer ikke, før jeg ved, at Jane er inviteret."
Jeg udholder ikke festen uden mindst en sympatisk medlem af mit køn.
Du og jeg kan udveksle sigende blikke nu og da, ikke?
Men hvad skal jeg tage på? Hvad synes du?
Selskaberne på Maple Grove var så storslåede og perfekte.
Men her er tilfældet vist det modsatte.
Den mest almindelige kjole på Maple Grove virker prangende her.
Det kan jeg ikke udstå.
Tak. Min mand beklager, han er forhindret. Han kommer måske senere.
Kom De hele vejen alene? Var det nu også klogt, miss Taylor?
- Det tager kun ti minutter. - Før man ved af det, er man fremme.
James havde kunnet hente Dem. Hvorfor tænkte du ikke på det, Emma?
Så havde De ikke behøvet være urolig.
Mrs. Weston er ikke urolig. Hendes egen kusk er sikkert pålidelig.
James kører Dem i hvert fald tilbage, og De kan gå så tidligt, De ønsker.
De gik vel ikke så langt i morges, miss Fairfax?
- Jeg så Dem på High Street. - Jeg så Dem ikke.
Jeg var hos vognsmeden. Blev De våd?
Jeg gik blot hen til posthuset og nåede hjem, før det begyndte at regne.
- Var De ude i regnen? - Kun et kort øjeblik, mr. Woodhouse.
Men unge damer er sarte planter. De skal passe godt på sig selv.
- De skiftede vel strømper omgående? - Ja. Tak for omtanken.
Men der var virkelig ingen fare.
Mr. Woodhouse!
- Går De ærinder for Deres moster? - Jeg henter posten om morgenen.
Så kommer jeg lidt ud, og det gør godt.
De får mig til at føle mig gammel.
Der er en periode, hvor posthuset udøver en vis tiltrækningskraft.
Når man bliver ældre, er breve ikke længere værd at hente i regnvejr.
De taler om forretningsbreve. Mine kommer fra venner.
Desuden har De Deres kære omkring Dem. Det får jeg sikkert aldrig mere.
Hvorfor så dyster?
Indtil jeg har overlevet mine kærlige følelser -
- henter jeg breve i al slags vejr.
Jane... Hvad er det, jeg hører om at gå til posthuset i regnvejr?
Hvor kunne du gøre det? Har De hørt noget lignende, mrs. Weston?
De er virkelig en slem pige. Jeg må udøve min myndighed.
Det er venligt af Dem, men jeg holder af min morgentur.
Men ikke i regnvejr, kære barn. De er så modtagelig for forkølelser.
Hun gør det ikke igen. Det sørger jeg for. Det må kunne arrangeres.
En af vores mænd kan gøre det.
Kæreste!
Jane går alene til posthuset hver dag, og i dag blev hun gennemblødt.
- Du kære. Det går ikke an. - Sådan forholder det sig ikke.
Jeg går af egen fri vilje.
Kan ikke en af vores tjenere gå til posthuset for hende?
- Naturligvis. - Så er det på plads.
- Det kan jeg ikke gå med til. - Sludder. Fortæl hende, at vi gør det.
Miss Jane har måske andre grunde til at gå ud om morgenen.
Måske har hun en hemmelig beundrer.
Du milde himmel. Tanken har slet ikke slået mig.
Det er typisk min herre og mand at sige det. Du har en livlig fantasi.
Posthuset et en vidunderlig indretning. Ikke sandt, mrs. Weston?
Jo. En masse breve fragtes rundt i landet, og så få havner forkert.
Trods de indimellem utydelige håndskrifte.
Folk skriver sjældent pænt og tydeligt nu om stunder.
Mr. Churchill er en af de få, der gør.
- Han skriver så småt, som en kvinde. - Det gør han da ikke.
Desværre har vi ikke en prøve på hans håndskrift. Jeg har i hvert fald ikke.
Bed mrs. Weston om at vise Dem nogle af hans breve.
Nu går vi alle ind i spisestuen.
- Må jeg få den ære? - Skal jeg gå først? Det gør jeg altid.
Er De hjemme på Bristol-egnen, kender De min svogers gods Maple Grove.
Det er virkelig seværdigt. Grunden er ikke større end denne -
- men den er fantastisk smuk. Mange har faktisk sagt -
- at huset er mindst lige så smukt som noget i Europa.
Hvis De mener slavehandel, så var mr. Suckling tilhænger af afskaffelsen.
Jeg håber ved Gud, at herrerne snart kommer tilbage -
- ellers gør jeg snart noget uhøfligt.
Behersk Dem, Emma. Vi har alle vores fejl.
Ja. Jeg har sikkert mange selv.
Men der er noget ved hendes stemme, som er frygtelig irriterende.
Min ven...
Jeg håbede, min mand ville være her nu. Han er hos mrs. Churchills advokat.
Jeg håber, hun har det bedre. Frank vil gerne vende hurtigt tilbage.
- Det glæder De Dem vel til. - Ja, det gør vi.
Du er vist bekymret over, at du ikke har fundet nogen guvernanteplads.
Det er ikke helt rigtigt, for mine fremtidsplaner er lidt uvisse.
Jeg forstår, at du er bekymret. Da min svoger søgte en guvernante -
- modtog han en hob af ansøgninger.
Men pladsen var jo yderst eftertragtet.
Vokslys i skoleværelset. Du kan forestille dig, at det er attråværdigt.
- Men den plads er besat. - De skal ikke besvære Dem.
Når tiden er rede, finder jeg noget selv.
Det er ikke noget besvær. Jeg skriver til min søster i morgen.
Hun ved, hvilke familier søger hjælp. Hvorfor har jeg ikke tænkt på det?
Vær ikke urolig. Jeg skal nok skaffe dig den ansættelse, du fortjener.
Jeg ville være taknemlig, hvis De ville lade være.
Her kommer min gamle tilbeder.
Tænk, at han kommer før de andre herrer som en ivrig 20-årig.
Nogle af hans galante replikker om min udskæring, var så overvældende -
- at jeg næsten håbede, at min caro sposo ikke hørte dem.
Men man kan ikke tage kommentarer fra en så gammel mand ilde op.
Desuden er der noget gammeldags og forfinet over hans manerer.
- Emma! Her kommer en gæst til. - Godaften. Mrs. Elton...
- Velkommen, mr. Weston. - Jeg har gode nyheder.
Han kommer tilbage. Frank vender snart tilbage til Randalls.
Det var da strålende nyheder! Ikke sandt, Emma?
Jo, sandelig.
Jeg sagde jo, han snart ville komme. I næste uge er han her.
Ifølge mine oplysninger. Mrs. Churchill vil absolut hyre en Londonlæge -
- så hun har installeret sig i Richmond. Er det ikke gode nyheder?
Kommer de til Richmond? Så kan vi holde vores bal igen.
- Hvem er Frank Churchill? - Jeg tager til Crown i morgen.
Han bad i særdeleshed om at få lov at danse med Dem.
Det var venligt af ham.
Jeg kom for sent til middagen, men jeg har ikke spildt min dag.
Nej, det har De sandelig ikke.